- Hun ser ikke bra ut. - Nyrene svikter.
- Vet du hvor organene kommer fra? - Nei!
Er du Jay Shah? Vi vil spørre deg om et bankinnskudd.
- Ville du ha blitt med? - Selvsagt.
Du må forstå noe, Keith. Livet mitt kretser om den gutten.
Hun må beskyttes mot ting som kan skade henne.
Henne og barnet.
- Jeg kan ikke opereres. - Om jeg gjør det, så.
Du får noen dager, og så skal du ut herifra.
Lee? Er du der inne?
Lee!
Mr. Simmons?
Hei, doktor.
Jeg tenkte å se hvordan det gikk.
- Hvordan er det å puste? - Omtrent som før.
- Gjør du øvelsen? - Jeg prøver.
Å bli frisk fra en punktert lunge tar lang tid.
Hva er... "SHTF".
- "Shit Hits The Fan". - Selvsagt.
- Det du fortalte, var skremmende. - Det om bioterrorisme?
Pandemier har faktisk drept flere mennesker enn kriger.
Og en luftbåren en, menneskeskapt eller ei, -
- kan infisere planeten på et halvt år.
Og det er derfor, som jeg har fortalt før, -
- noen få hjelpemidler og litt kunnskap -
- kan bety forskjellen på liv og død.
Du er en dommedagsprepper, hva? Tanken er å være klar.
- Å ha alt klart for alle utfall. - Absolutt.
Så hvorfor brukte du ikke sikkerhetsbelte?
Godt spørsmål.
Hvis du vil prate med noen andre...
Nei da. Overhodet ikke. Det...
Jeg vet ikke. Det er en av de ytterst få situasjonene der man...
...bare glemmer det.
- Kan jeg få spørre deg om noe? - Ja.
Føler du det iblant som Gud?
Som kirurg, altså? Er det ikke det folk sier?
- Enkelte, kanskje. - Men ikke du?
- Nei. - Men det en spennende jobb?
Jo da, nå og da.
Det handler mest om greia di.
Forberedelse.
Du har forutsett alle overraskelser som kan komme under operasjonen.
Har det hendt at du ikke har det?
- Absolutt. - Hva skjer da?
Da takler du dem etter beste evne.
Da kan det bli nokså stressende.
- Men... - Hva
Men sånn mellom oss... Og de fleste kirurger er nok uenige.
Men det er ganske spennende når det skjer.
- Hvorfor det? - Fordi så mye står på spill.
Man prøver å bekjempe skjebnen, eller døden.
Man gjør et valg som kan gå galt eller føre til komplikasjoner.
- Så da må man ta et annet valg. - Og så videre. Jeg skjønner.
Hva skjer når man går tom for valgmuligheter?
Det gjør man ikke.
- Nei vel. - Det er alltid noe man kan prøve.
Skjønner du hva jeg mener?
Ja.
Ja?
Beklager, Jamie. Du må gjøre meg en tjeneste.
Lee tar ikke telefonen. Kan du si at jeg må få tak i ham?
- Ja vel. - Takk.
Daniel?
Hva er det?
Det er virkelig trist med kona di.
Jo, men det er kanskje ikke over ennå.
Jeg må hente datteren min. Gi beskjed.
Ja vel.
- Hei, Mr. Lloyd. - Katie.
Det var lenge siden.
- Er hun her? - Skal hun være det?
Hva mener du? Jeg ser etter Anna.
- Skulle dere møtes her? - Hun jobber her.
- Men ikke for øyeblikket. - Hva?
Hun er i permisjon.
- Hei. - Hvor er du?
Hvor? Jeg er på jobb.
- Jeg har akkurat vært der. - Hvor?
På Phaxxol, Anna.
De signaliserte til de samme mobilmastene.
- Meldingene? - Ja. Spørsmålet er hvilke.
- Sentralt, da? - Ja. Victoria eller Embankment.
- Helsike! - Hva er det?
Nå har vi bevis. Hva med å presse henne til å si noe?
Jeg har en annen idé.
Men det er ikke helt etter boken.
- Jeg tror at jeg har samme idé. - Det har du ikke.
- Jeg tror det. - Hva er ideen din, da?
Hva er ideen din?
Hvordan går det?
Ja vel. Så hva skal jeg skrive?
- At du har det bra. - Skal jeg nevne fødselen?
Ville hun ikke ha nevnt det først?
- Jo, antagelig. - Ja vel. "Du har blitt far."
"Jeg vet det. Lee fortalte det." Lee?
- Er det en gutt eller jente? - Helvete! Jente?
- Er du sikker? - Nei.
- Var si jente. - "En pen..."
Hun heter Jemima.
- Hvorfor Jemima? - Jeg liker det.
- "Nydelig navn." - Det gjør han også.
"Jeg kan ikke tro at vi har skapt et liv sammen."
"Jeg vet det. Hun er som en personifisering av..."
Forsiktig nå. La oss ikke gå inn i...
...pretensiøse greier.
Bare stryk det.
- Personifisering? - Ja.
Ja vel.
- Fortell. - Jeg kan ikke.
Hvorfor ikke?
Fordi jeg ga et løfte. Det er vanskelig å godta, men...
- Er det en mann? - Nei!
Jeg ser det på deg.
- Hvordan da? - Du rødmer.
Hvordan kan du nekte nå? Jeg er partneren din, Anna!
- Jeg vet det! - Er det ulovlig?
- Sliter du? Fortell meg noe, da! - Jeg kan ikke, jeg beklager!
Hvis du vil at redde forholdet, -
- så er du pokker meg nødt til det, ok?
Hva er det?
Og da innså jeg at det var det jeg ville.
- At det skulle være over? - Ja.
- Det er bedre at jeg flytter ut. - Selvsagt.
Jeg har revurdert mange ting i livet, -
- særlig etter det med Beth og sykdommen hennes.
Det er vel naturlig.
- Hva da? - At du gjorde det.
Med tanke på hvor fryktelig og sjokkerende det var.
Og du fikk aldri tatt farvel.
- Nei. - Bli boende så lenge du vil.
- Hvor er bilen din? - Bilen er på verksted.
- Bremselyset er ødelagt. - Ja vel.
- Hva føler du, da? - Om hva?
- Om i kveld. - Bra.
- Er du nervøs? - Nei. Hvordan det? Virker jeg nervøs?
Du er litt energisk.
- Energisk? - Ja, energisk.
Ja vel.
Jeg begynner å angre på dette.
- Fint. - Hopp inn.
Hva handler den om?
Kong James' påvirkning på det elisabethanske teateret.
- Og hva besto den i? - Det vet jeg ikke ennå.
Å, helsike. Beklager.
Ja, det går fint.
Hvorfor trakasserer du meg?
Jeg trenger mer tid. Et par dager holder ikke.
Det er alt du får.
- Kan vi diskutere det? - Nei.
Jeg kommer ned på søndag.
- Søndag? - Ja, Daniel!
- Ikke i dag? - Sa jeg det?
Jeg har ting å gjøre, og jeg vil ikke se deg igjen.
Du må komme på søndag.
- Det går ikke, Lee. - Jeg vil ha deg ut innen da, Daniel.
Lee? Jeg kunne vel ikke ha fått et ord med deg her inne?
Selvsagt.
- Har du nøkler? Kult. - Kult.
Vet du hva jeg syns? Jeg syns at dette er veldig bra.
Jeg også, pappa.
Det er fint å være hjemme igjen.
- Vi ses. - Vi ses. Ha det.
Ha det.
- Dr. Milton? - Suzanna.
- Ja. - Har du spist ennå?
- Nei. Hvordan det? - For det kan kanskje skje i dag.
- Hør her. - Nei.
- Jeremy... - Du går ikke fra et møte sånn.
Og hvorfor var du aggressiv? De sa at du bannet i ett sett.
- Da juger de. - Hvorfor skulle de det?!
- Aner ikke. Det var en krise. - Hva slags krise?
En krise i hjertet.
Lee...
Jeg tror tiden er inne og å avslutte din ansettelse her.
- Nei. - Tror ikke at jeg har grunnlag?
Nei, Jeremy. Denne jobben er livet mitt.
Denne jobben er ikke livet ditt, med tanke på hvor upålitelig du er.
- Du kommer ikke overens med andre. - Det handler om dem, ikke meg.
Det er et umodent svar.
Din interesse ligger et annet sted.
- Nei! - Da er vi uenige.
Ikke gi meg sparken, Jeremy.
Avgjørelsen er endelig, Lee.
Går det bra, Lee?
Ikke bry deg om ham.
Under apokalypsen er rollene snudd.
- Zombie-apokalypsen. - Det høres bra ut!
Hva sa du?
Ro deg ned, Lee. Bare ro deg ned!
Helsike! Å, helsike!
Jeremy! Å, pokker heller!
En av dere, da? Helsike.
En av dem kalte på meg. Han visste hva jeg var arrestert for.
De sa at noen var arrestert for å ha sedler fra ranet.
- Elektronikkfyren? - Ja.
Han sa at han fikk det av en -
- som kom og kjøpte 100 bærbare PC-er.
Hvitvasking.
Det var det jeg tenkte. Altså kjente han fyren.
Hvis han snakker sant.
Du og Keith har ikke politiets begrensninger.
Dere kan lett sjekke om han gjør det.
- Hva heter butikken? - Vet ikke. Han heter Jay Shah.
Den er vel i Ilford?
Ja. Så den kan ikke være vanskelig å finne.
Sikkert ikke.
- Hvordan går det med ham? - Hvem?
Keith.
Han har væert til stor hjelp.
Blir dere sammen igjen?
- Hvorfor spør du? - Dere henger jo mye sammen.
- Men det ville vel du ha mislikt? - Nei.
Nei, jeg er ikke så sikker på det lenger.
Altså...
Hvis han skulle ha passet på deg...
Slipp meg!
Hvordan klarer du deg?
Hva er det?
De får meg til å vaske doene.
- Hvem da? - Alle sammen.
- Å, kjære deg. - De skitne, møkkete doene sine!
- Hei. - Hei.
- Er du klar? - Jeg tror det.
Ja vel.
Greit.
Ja.
Hva ble dette opprinnelig brukt til?
Jeg er ærlig talt ikke helt sikker.
- Men nå er det en klinikk. - Ja.
Kan du unnskylde meg litt? Jeg er straks tilbake.
Hvis noen alltid presser deg. så reagerer du.
Det er så mye møkk i livet mitt nå.
Så mye svik. Er det rart jeg er humørsyk?
Jeg har et prosjekt som avhenger av at jeg har jobben, -
- og nå som jeg har mistet den, må jeg... Helvete!
Jeg må legge ned.
All tiden og alt arbeidet jeg har lagt ned...
- Er det språkbruken? - Kan du la meg konsentrere meg?
- Selvsagt. - Takk.
Alt bra?
- Kan jeg spørre om noe? - Ja.
Ville det ikke normalt ha vært folk som hjalp deg?
Normalt, ja.
Men å fjerne milten er noe en kirurg kan gjøre alene.
- Er du i tvil? - Jeg vet ikke, kanskje.
- Jeg... - Du er redd.
Litt, ja.
Vi trenger ikke å gjøre det, Suzanna.
- Si ifra, så kjører jeg deg hjem. - Ja, men da...
Jeg klarer meg fint.
Jeg skal ta godt vare på deg.
- Jeg elsker denne sangen. - Jaså?
Flott.
- Doene, Keith... - Jeg vet det.
Uansett. Vær så god.
- Hva er det? - Hva tror du?
Hvorfor gir du meg et våpen?
Vi har bare vært borti galninger og idioter.
Jeg frykter at til det vi er i ferd med å gå inn i...
- Kan det være klokt? - Ja.
Greit.
Er du klar?
Ja.
Kult.
De prøvde å ta meg i å si noe jeg ikke hade sagt før.
Nei, selvsagt ikke. Nei, det var jeg ikke.
Jeg var kjølig og uransakelig. Som en sfinx. Vet du hva det er?
- Jay Shah? - Ja.
Jeg ringer deg opp igjen. Vi prates.
- Hva i helsike er dette? - Vi lurer på hvor pengene kom fra.
Ranspengene du ble arrestert for.
Og hvis du ikke er åpenhjertig, kommer du til å oppleve ubehag.
Uansett hva dere tror at jeg vet om pengene...
Helvete!
Hun tuller neppe med deg.
- Skulle gjerne ha ligget med deg. - Samme her.
Spør om pikken hans er stiv.
- Ville hun ha skrevet det? - Ja, husk det med sanden.
Sykt hard.
Blodårer?
Herregud, Karen...
- Si at de er tunge og fulle av melk. - Hva?
- Å... Sånn, ja. - Husk at du ammer.
Ja, veldig bra.
Å, helsike!
Nei, nei, nei...
Helvete! Jamie!
Jamie!
Lee! Kom inn hit!
Hva? Hva driver du med?
- Jeg må ha hjelp! - Hva driver du med?!
- Jeg prøver å redde henne! - Hva gjør hun her nede?
Hun dør på operasjonsbordet. Kom deg bort hit, Lee!
Dette er noe dritt!
Kom igjen, hvor er du?
- En gang til. - "Vær så snill"...
Vær så snill!
Kom igjen.
Sånn, ja.
- Fikset du den. - Ja. En gang til.
Gi meg en klemme.
- Disse? - Nei, det er en saks!
Denne?! Jeg aner vel ikke sånt!
En gang til. Spyl.
Klarer hun seg?
- Ja. - Er du sikker?
Jeg tror det.
Pokker ikke til å tro...
- Hei, vennen min. - Hei. Hvordan går det?
- Fint. - Beklager at jeg forstyrrer.
- Det går fint. Hva er det for noe? - Jeg tenkte bare på i kveld.
Jeg lurte på om det var greit om jeg brukte mammas øreringer.
- De fra bryllupsdagen? - Ja.
Selvsagt er det greit.
Så bra.
Hvorfor trenger du å spørre?
Jeg vet ikke.
- Var det alt? - Ja, det var alt.
Greit. Vi ses senere, vennen min.
Og hvor traff du henne?
- Hvem? - Damen. Donoren...
Å, hun var en av pasientene mine på St. Simon's.
Hun har samme blodtype som Beth.
- Så du ba henne selge deg en nyre? - Jeg ba henne tenke på det.
- Flere tester måtte gjøres. - Og hva er det i søppelet?
Hvilket organ ligger der?
- Det er en milt. - En milt?
- Hvem er den sin? - Hennes.
Hun måtte få den fjernet. Så jeg sa vi kunne ta det samtidig.
- Begge deler? - Ja.
Ja vel
- Hvorfor sa du ikke det? - Hva da?
Hvorfor nevnte du ikke milten?
- Vet hun at du har fjernet milten? - Ikke vær tåpelig, Lee.
- Hva skulle det ha hatt å si? - Det ville ha hatt mye å si!
Jeg fortalte deg hvor langt jeg var villig til å gå.
- Men dette er galt! - Hvorfor det?
Fordi hun er uskyldig, Daniel!
Og hva har hun mistet som hun kommer til å merke noe til?!
Herregud...
Jeg må gjøre det jeg må gjøre.
Hva kjøpte han?
Clive...
Nå må du prate.
En nyre!
- En nyre? - Ja.
Til hva da?
- Han trengte en! - Er det sånt du driver med?
- Blant annet, ja. - Hvem er han?
Ikke si at du ikke aner det.
Jeg aner ikke, for helvete!
- Doktor Sutton-Greville. - Hva sa du?
Han kalte seg dr. Sutton-Greville.
Men jeg tror at det var et pseudonym.
- Et alias, mener du? - Ja, hvis du sier det, så.
For det heter et alias.
- Ja vel. - Hva mer?
- Han var høy og skallet. - Han gikk med hatt.
- Hvordan vet du at han var skallet? - Fordi jeg så ham uten den.
Hva slags hatt?
Hva slags? En sånn med nebb...
- En baseballkaps! - Ja.
Det sto "Whitesnake" på den.
Men de siste bokstavene manglet.
Hva er det?
Helvete!
- Var det Lee? - Simmons.
- Det var ikke ham. - Kanskje en som stjal den.
- Hvem? - Han skallede.
En utslitt Whitesnake-kaps? Nei, det var en som kjente ham.
- Hvis han har tilgang til pengene... - Har Lee kontakt med den skallede.
- Og pengene. - Og Jamie Harris hvis vi er heldige.
Gi meg et kyss.
Hei.
- Hva gjør du her? - Ingenting -
Jeg bare innså at jeg aldri tok farvel med Beth.
- Farvel? - Ja. På ordentlig vis.
Hvorfor skulle du det? Det går jo bra.
- Bra? - Altså, hun må komme seg.
Fra hva da?
- Vet du det ikke? - Nei.
- Daniel transplanterte en nyre. - Hva?
- Når da? - I dag.
- Og hvor fikk han nyren fra? - Det var en tidligere pasient.
- Som bare ga ham den? - Jeg vet ikke, Anna.
Du får spørre ham selv. Jeg aner ikke hva det er med ham.
- Hvor er han? - På prisutdelingen.
Ja, selvsagt.
Det er godt å høre, Eve.
- Det er det virkelig. - Hei.
- Beklager at jeg er sen. - Er alt i orden?
- Michael. - Daniel.
- Er du klar? - Ja.
Jeg kan vel ikke få et ord med deg før vi går inn?
- Har du noe imot det? - Nei da.
Jeg venter der.
- Hva er det? - Er alt i orden?
- Ja. - Fikk du betalt?
- Ja, takk. - Og hva med behandlingen?
Jeg begynner om noen uker.
- Så flott! Det er viktige steg. - Absolutt.
Skal vi?
- Takk, Michael. - Jeg er stolt av deg.
Vi ses der inne.
Nå...
Se på deg, da.
- Øreringene kler deg godt. - Gjør de?
- Ja. - Takk.
I de 14 årene han jobbet der, holdt han standarden -
- som de fleste kollegene målte seg mot.
Andre eksempler er respekten og vennskapet han har vist meg -
- og alle venner og kolleger på St. Simon's.
Og den rausheten og omtanken han viser -
- pasientene overgår langt det som kreves.
Det har jeg personlig sett mange ganger.
Han skal få slippe å rødme mer.
Jeg skal bare si at det gjør meg utrolig stolt -
- å gi George Manville-prisen for utmerket kirurgi -
- til denne velfortjente vinneren:
Mr. Daniel Milton.
Takk, Michael, for den svært rause presentasjonen.
Denne utmerkelsen betyr virkelig veldig mye for meg.
Jeg har opplevd en vanskelig tid i det siste, som mange her vet.
Uansett... Beklager.
Jeg vil gjerne takke den britiske kirurgforeningen for anerkjennelsen.
Og jeg vil gjerne dedikere den til kona mi Beth...
Til minne om kona mi Beth.
Takk.
- Daniel? - Hva gjør du her?
Jeg var i bunkeren for å ta favel med Beth.
Men det trengte jeg jo ikke. Hvem er hun?
- Hvem? - Ikke spør meg om det.
- Hun heter Suzanna. - Er hun pasienten din?
- Hvem sa det? - Lee.
Ja, det er hun. Eller, det var hun.
- Hvorfor ville hun gi bort nyren?! - Penger.
- Jeg trodde at hun ville si nei. - Hvorfor sa du ikke noe til meg?
Beklager, men Andrew skal gå, så...
Akkurat. Kan du gi meg bare to minutter?
- Kan du ikke be om unnskyldning? - Nei.
Be om jobben?
- Angrep på en kollega? - En slåsskamp.
Ja, men jeg startet den. De ombestemmer seg ikke.
Hva skjer nå, da?
Jeg vet egentlig ikke.
De finner dette før eller senere.
- Hvor lang tid har vi? - Det er ikke godt å si.
Best å være på den trygge siden.
- Beklager at du mister skjulestedet. - Ikke tenk på det.
Beklager at drømmen din ikke går i oppfyllelse.
- Hva da? - Det ypperste tilfluktsrommet.
Å, ja...
- Det var hele tiden bare en drøm. - Du fkk det til å funke ganske bra.
Du hadde en klinikk i drift, du hadde en grønnsakshage.
- Ertene er nesten modne. - Ja.
Det foregår forskning på laben.
Greit. Jeg skal si god natt til Michelle.
Hvordan går det med deg?
Det går greit.
Blir jeg bra igjen nå?
Ja, nå blir du bra.
Takk!
Takk, takk...
Tekst: Morten Gottschalk www.sdimedia.com